Поняття фінансових ф’ючерсів та визначальні риси ф’ючерсних ринків.
Контракт на поставку певного активу на узгоджену дату в майбутньому називають ф’ючерсним контрактом, якщо він враховує певні вимоги:
• усі умови контракту стандартизовані (встановлені біржею);
• сторони контракту вносять грошовий депозит і підтримують необхідний розмір депозиту до дати виконання контракту, чим гарантується його виконання;
• виконання контракту здійснюється через розрахунково-клірингову палату біржі або розрахунково-кліринговий банк.
Днем виконання ф’ючерсного контракту називають день, у який сторони повинні виконати умови контракту.
Актив, який поставлено в день виконання відповідно до ф’ючерсного контракту, називають базовим активом. Це може бути матеріальний актив: нафта, газ, електроенергія, золото, срібло, платина, зерно, олія тощо. У цьому випадку мають справу зтоварними ф’ючерсами. Але якщо згідно з контрактом здійснюється поставка фінансового активу, то такий ф’ючерсний контракт називають фінансовим ф’ючерсом. Прикладом фінансового ф’ючерса є валютний ф’ючерс, тобто контракт, згідно з яким у день виконання поставляється певна кількість іноземної валюти.
Потрібно розрізняти сторони ф’ючерсного контракту. Сторона, яка зобов’язана виконати поставки базового активу, називається продавцем ф’ючерсного контракту. Сторона, яка зобов’язана перерахувати грошові кошти проти поставки активу, називається покупцем. Вважають, що покупець ф’ючерсних контрактів займає довгу позицію, а продавець — коротку.
Довга або коротка позиції можуть бути закриті за допомогою рівнозначної за обсягом і протилежної угоди з тим же базовим активом, тобто так званою офсетною угодою. Офсетна угода ліквідує попередню позицію, тобто зобов’язання відносно купівлі/продажу активу в день виконання. Але в цьому разі виникають курсові прибутки/збитки, які визначаються на основі цін відкриття і закриття позиції та її обсягу.
Контракти, які закінчуються поставками базового активу, називають ф’ючерсами з поставками. Фінансові ф’ючерси можуть не передбачати поставки фінансового активу, а тільки взаєморозрахунки сторін у день виконання контракту. У цьому разі в день виконання клірингова установа закриває всі існуючі позиції офсетними угодами за ціною, що дорівнює поточній ринковій ціні активу. Взаєморозрахунки сторін виникають у зв’язку з курсовими прибутками/збитками відносно цін відкриття позицій і поточної ринкової ціни активу в день виконання, а також обсягів позицій. Такі контракти називають розрахунковими ф’ючерсами.
Усі умови певного ф’ючерсного контракту (вид та обсяг активу, день поставки та ін.) встановлюються біржею. Покупці і продавці контрактів погоджують тільки один параметр контракту — його ціну. Узгодження ціни здійснюється відповідно до правил торгівлі, які суттєво різняться на різних біржах. Структуру ринку ф’ючерсів з погляду мотивів діяльності утворюють два типи осіб — хеджери і спекулянти. Хеджери купують і продають ф’ючерси з метою страхування позицій на ринку базового активу, бо в процесі основного бізнесу вони виробляють або використовують базовий актив. Спекулянти купують і продають ф’ючерси тільки з метою отримання прибутку за рахунок різниці цін купівлі і продажу. Вони не використовують і не виробляють базового активу.
Сьогодні найбільшим ринком валютних ф’ючерсів у світі є Чиказька товарна біржа (Chicago Mercantile Exchange, або скорочено CME).
Крім долара США та євро, найпоширенішими валютами угод на ринках ф’ючерсів є британський фунт, швейцарський франк, канадський долар, японська єна.
Фючерсні контракти є специфікованими. Мета специфікації полягає в стандартизації відповідного біржового товару.
Ф’ючерсна ціна та особливості її формування на різні види контрактів
Ф’ючерсні контракти, в основі яких є різні види базових активів, мають свої (теоретичні) особливості в ціноутворенні. Але загальним є те, що котирування ф’ючерсного контракту вище від поточної ціни базового активу називають терміном контанго, а котирування нижче ціни базового активу - беквардейшн.
Ціноутворення валютних ф’ючерсів. Вартість валютних ф’ючерсів оцінюють виходячи з принципу паритету валютних курсів і процентних ставок. Наприклад, майбутня вартість 1 дол. інвестованого в США терміном на один рік під процентну ставку , становить (1+ ) • 1 дол. Майбутня вартість того самого долара, інвестованого в Німеччині терміном на один рік з процентною ставкою , дорівнює (1 дол. 1/ )•(1+ )• . У перших дужках відображено обмін одного долара за поточним спот-курсом на відповідну кількість німецьких марок; у других дужках — грошові кошти через рік, отримані в німецьких марках; нарешті, третій множник (ціна ф’ючерсного контракту з поставками через рік) відповідає конверсії грошових коштів з марки у долари.
Оскільки, згідно з принципом паритету, дохідність цих операцій повинна збігатися, прирівнюючи відповідні суми грошових коштів, знаходимо, що = (1+ )/(1+ ).
У загальному випадку формула для визначення ціни валютних ф’ючерсів (ґрунтується на концепції складних процентів) має такий вигляд:
де t — кількість днів, що залишилась до виконання контракту;
— ціна контракту з терміном виконання t днів;
— спот-курс базової валюти;
R(t) — річна процентна ставка в національній валюті для позичок з терміном погашення t днів;
r(t) — річна процентна ставка в іноземній валюті для позичок з терміном погашення t днів.
Кожна біржа, яка впроваджує торгівлю ф’ючерсними контрактами, має право встановити свій порядок проведення торгів. Основні питання, на які даються відповіді в цих правилах, такі: учасники торгів; порядок оформлення заявок і здійснення операцій; права й обов’язки персоналу біржі та учасників торгів; регламент проведення торгів; визначення цін відкриття, закриття та розрахункових цін торгових сесій; облік позицій; ліквідація зобов’язань і виконання контрактів, надзвичайні ситуації; порядок інформаційного обміну.
Відомі три типи учасників біржової торгівлі. Брокери — особи, що укладають угоди за дорученнями клієнтів; дилери — особи, що укладають угоди від свого імені; брокери-дилери — особи, що укладають угоди від свого імені й за дорученням клієнтів. Під особами ми розуміємо юридичних осіб (організації), або фізичних осіб. На деяких біржах, наприклад CME,учасниками біржової торгівлі можуть бути тільки брокерські контори, які є власністю певної особи (тобто, некорпоративні учасники). На інших, наприклад на DTB (Deutsche Termin Borse), — тільки банки, що задовольняють певні вимоги щодо власного капіталу.
Коло осіб, які безпосередньо беруть участь у торгівлі, може бути як дуже великим (біля 3000 на CME), так і помірним (близько 150 на DTB), але воно завжди обмежене. Усі інші особи, які бажають відкрити позиції на ф’ючерсному ринку, мають вибрати собі брокера й укласти з ним договір на брокерське обслуговування.
Реєстрацію операцій з ф’ючерсними контрактами і всі пов’язані з ними розрахунки виконує клірингова установа, яка може бути підрозділом біржі або окремою юридичною особою, що виконує клірингові послуги за договором з біржею і учасниками біржової торгівлі. Юридичні особи — члени клірингової установи можуть не бути учасниками біржової торгівлі, так само як і учасники біржової торгівлі можуть не бути членами клірингової установи.
Кліринг — це залік взаємних вимог і зобов’язань. Біржовий кліринг — це кліринг між учасниками біржової торгівлі, що ґрунтується на обліку того, хто, кому, коли і скільки повинен перерахувати активів.
Для гарантування виконання операцій на ринку фінансових ф’ючерсів використовують три типи маржі: початкову, варіаційну (підтримуючу), додаткову.
Початкова маржа. За визначенням, початкова маржа на один ф’ючерсний контракт повинна покривати добову зміну ціни контракту (для ринків, що не мають достатньої ліквідності, — коливання кількох діб). Для визначення розміру маржі використовують вибіркові статистичні дані про коливання цін та статистичні методи, які дають змогу встановити довірчі інтервали для максимальних значень коливань.
Мета початкової маржі — забезпечити можливість примусового закриття усіх або частини відкритих позицій фінансово неспроможного учасника біржової торгівлі на найближчій торговій сесії (з маржових коштів покриваються можливі втрати клірингової установи у разі примусового закриття позицій). Внесена при укладенні угоди початкова маржа є власністю учасників біржової торгівлі і повертається їм після виконання умов контракту або після здійснення офсетної угоди (закриття позиції).
Додаткова маржа. Цей тип маржі може вводитись незадовго до дати виконання контракту з метою гарантування виконання його умов, а також у разі значного зростання нестабільності ринку.
Варіаційна маржа. Частиною процедури клірингу є щоденна заміна кожного існуючого контракту на новий, ціна якого дорівнює розрахунковій ціні останньої торгової сесії. Результатом цього є вимога (до певної групи учасників ринку) про внесення варіаційної маржі, мета якої — не допустити накопичення зобов’язань учасників ринку.
Ліміти відкритих позицій. Важливим важелем в управлінні ризиками невиконання укладених угод є позиційні ліміти, що встановлюються для учасників термінового ринку (що включає як ринок ф’ючерсних контрактів, так і опціонів) кліринговою установою. У спрощеній системі вони можуть установлюватись на брутто-позиції.
Ф’ючерсні стратегії та хеджування
Структуру ринку фінансових ф’ючерсів, з погляду цілей, які мають бути досягнуті на ньому, утворюють два типи осіб — хеджери і спекулянти. Для спекулянта робота на ринку фінансових ф’ючерсів нічим не відрізняється від роботи на спот-ринку базових інструментів. Її сутність виражена в словах: «Купуй дешево, продавай дорого і роби гроші». Але як це реалізувати? З погляду дилінгу з одним або кількома активами (коли позиції відкриваються і закриваються протягом торгової сесії кілька разів, але до кінця її, як правило, всі позиції закриті) відповідь на поставлене питання можна знайти в технічному аналізі, що застосовує різні підходи до визначення моментів купівлі і продажу.
Існує низка спекулятивних стратегій, які не потребують навіть застосування технічного аналізу. Це так звані спекуляції на часових спредах.
Спекуляція на часовому спреді виявляється в прагненні зайняти певну позицію на ринку ф’ючерсних контрактів з коротким терміном виконання і протилежну — на ринку з довшим терміном виконання. Механізм спекуляцій аналогічний механізму географічного арбітражу, коли пряма й обернена позиції у валюті відкриваються на двох різних ринках.
Окремий випадок часового спреду утворює певна позиція на ринку базового активу і протилежна — на ринку ф’ючерсів.
- Поняття і види міжнародних розрахунків. Способи платежів.
- Роль національних, колективних валют і золота в міжнародних розрахунках.
- Валютно-фінансові і платіжні умови зовнішньоекономічних угод.
- Ризики у зовнішньоекономічній діяльності та способи їх усунення.
- Міжбанківські кореспондентські відносини та системи міжбанківських комунікацій. Система свіфт.
- Відкриття та ведення валютних рахунків.
- Купівля банками іноземної валюти для міжнародних розрахунків.
- Характеристика зовнішньоторговельного контракту.
- Умови поставок товарів. Базові умови поставок інкотермс.
- Види документів при міжнародних поставках. Фінансові документи.
- Види документів при міжнародних поставках. Комерційні документи.
- Види документів при міжнародних поставках. Транспортні документи.
- Види документів при міжнародних поставках. Страхові документи.
- Особливості використання в міжнародній сфері основних форм розрахунків.
- Характеристика авансових платежів.
- Платежі по відкритому рахунку.
- Банківський переказ.
- Розрахунки з використанням чеків, пластикових карток, векселів.
- Характеристика і фази документарного акредитива.
- Форми та види акредитива.
- Акредитиви з відтермінуванням платежу (Letter of Credit with deferred payment details)
- Акредитиви з негоціацією (Letter of Credit with negotiation)
- Експортний акредитив
- Імпортний акредитив
- Відкриття та виконання акредитива.
- Інкасова форма розрахунків: види і фази інкасо.
- Роль кредиту в забезпеченні міжнародній торгівлі, його види і зв'язок з умовами платежу.
- Види кредитування імпорту.
- Кредитування експортних операцій.
- Експортний факторинг і форфейтинг.
- Характеристика банківських гарантій як інструменту забезпечення виконання зобов’язань у міжнародних розрахунках.
- Особливості видачі та використання банківських гарантій.
- Класифікація банківських гарантій.
- Сутність міжбанківського ринку депозитних операцій в іноземній валюті.
- Процентні ставки на ринку міжбанківських депозитів в іноземній валюті.
- Котирування процентних ставок і депозитна позиція в іноземній валюті.
- Характеристика ринку євровалют.
- Суть, види і цілі конверсійних операцій з іноземною валютою.
- Валютні операції на умовах спот. Котирування валют.
- Валютна позиція банку. Нормативи валютної позиції.
- Суть і цілі форвардних валютних контрактів.
- Формування форвардного валютного курсу.
- Поняття валютних свопів, їх класифікація та використання.
- Поняття фінансових ф’ючерсів та визначальні риси ф’ючерсних ринків.
- Зміст і цілі укладання опціонних контрактів.
- Сутність і види валютних ризиків.
- Управління валютними ризиками.